3.	Agregarea structurilor
3.1.	Liste de liste
Există numeroase domenii în care descompunerea textelor se realizează după regulile liniarităţii:
-	textul iniţial T se descompune într-o mulţime de texte T1, T2, …, Tn care se referă unul în continuarea celuilalt, de la T1 spre T2, de la T2 spre T3, etc.
-	textul Ti se descompune la rândul său într-o mulţime de texte Ti1, Ti2, …, Ti ni, fiecare dintre acestea constituindu-se într-o secvenţă liniară

Textul T şi textele T1, T2, …, Tn se constituie în secvenţa liniară dată în Fig. 5.1.1.

T1

T2

Tn

Fig. 5.1.1 – Structură liniară de nivel 1

	Textul Ti se descompune, de asemenea, în structura liniară dată în Fig. 5.1.2.

Ti1

Ti2

Ti ni

Fig. 5.1.2 – Structură liniară de nivel 2

	Se obţine în final o structură liniară de structuri liniare, ca în Fig. 5.1.3.

T1

T2

Tn

T11

T21

Tn1

T12

T22

Tn2

T1 m1

T2m

Tn mn

Fig. 5.1.3 – Listă liniară de liste liniare de text

	Dacă se construieşte o galerie de pictori moderni P1, P2, …, Pn şi pentru fiecare pictor Pi se includ reproducerile Pi1, Pi2, …, Pi mi, rezultă o construcţie sub forma unei liste de liste. 
	La nivelul unui element Pi de pe primul nivel se află:
-	informaţii generale despre pictorul Pi şi portretul lui 
-	referirea spre lista de reproduceri ale tablourilor
-	referirea spre elementul Pi+1

La adresa www.muzeulvirtual.org/listasimpla se află implementată o aplicaţie cu această structură, al cărei text este dat în Fig. 5.1.4.

Fişier HTML 1 (index.html)
<html>
<head>
<title>Leonardo da Vinci</title>
</head>
<body>
<h3>Leonardo da Vinci</h3>
<img src=”leonardo.gif” align=”left” alt=”Leonardo da Vici”>
<p> Leonardo da Vinci a fost un pictor, sculptor, arhitect şi om de ştiinţă italian (Vinci, 1452 - Amboise, 1519). Om de spirit universal, în acelaşi timp artist, om de ştiinţă, inventator şi filozof, Leonardo încarnează spiritul universalist al Renaşterii şi rămâne unul dintre oamenii cei mai importanţi din epoca aceea.
În anul 1466, tânărul Leonardo, în vârstă de patrusprezece ani, îşi începe ucenicia în atelierul pictorului Verrocchio din Florenţa. A intrat la două zeci de ani în breasla pictorilor (Corporazione dei pittori) şi şi-a început cariera de pictor cu opere imediat remarcate ca Buna Vestire (1473). El a îmbunătăţit tehnica sfumato (imprimarea negurei) până la un punct de rafinament atins niciodată înaintea sa. În 1481, mănăstirea San Donato îl însărcinează să picteze Închinarea magilor, dar Leonardo, supărat că nu a fost ales pentru decorarea Capelei Sixtine din Roma, nu va termina niciodată acest tablou şi se mută din Florenţa la Milano. După realizarea Fecioarei de pe stânci, pentru capela San Francesco Grande, şi a statuii ecvestre a lui Francesco Sforza, el şi-a găsit gloria în întreaga Italie. În 1495, Dominicanii din mănăstirea Sainta Maria delle Grazie i-au comandat Cina cea de Taină, pictură a fresco, restaurată în 1977. În 1498, realizează decorarea tavanului Palatului Sforza. Din acea epocă datează şi Gioconda şi Bătălia din Anghiari. Leonardo a realizat şi multe studii despre zoologie, botanică, anatomie şi geologie. El şi-a imaginat diverse aparate şi maşini, printre care şi prima maşină zburătoare, care vor rămâne în stadiul desenului. În 1516, s-a alăturat curţii lui Francisc I, unde a participat la proiecte urbanistice. El a fost înfrânt de o boală pe 2 mai 1519. Din păcate, o parte din operele sale a dispărut. Astăzi există 7000 de note şi desene şi 40 de opere atestate. (Sursa: www.wikipedia.org)</p>
<h4>Prima lucrare a artistului din galeria virtuală:</h4>
<a href=”leonardo_gioconda.html”>Gioconda</a>
<h4>Următorul artist din galeria virtuală:</h4>
<a href=”rembrandt.html”>Rembrandt van Rijn</a>
</body>
</html>

Fişier HTML 2 (leonardo_gioconda.html)
<html>
<head>
<title>Leonardo da Vinci - Gioconda</title>
</head>
<body>
<h3>Gioconda</h3>
<img src=”gioconda.gif” align=”left” alt=”Gioconda”>
<p> Gioconda este o pictură celebră a lui Leonardo da Vinci. Este portretul Giocondei (1479-1528), cunoscută şi ca Mona Lisa, măritată după Francesco del Giocondo.<p>
<p>Această pictură este faimoasă datorită asemănării dintre pictură cu Mona Lisa, dar şi pentru faptul că nu a fost terminată de către autor. Leonardo a început-o în secolul XVI, folosind o tehnică îmbunătăţită pentru sfumato (imprimarea cu negură). Opera se găseşte în Muzeul Luvru din Paris. "Gioconda" se încadrează în dimensiunile 77 x 53 cm. (Sursa: www.wikipedia.org)</p>
<h4>Următoarea pictură a artistului:</h4>
<a href=”leonardo_cina.html”>Cina cea de taină</a>
</body>
</html>

Fişier HTML 3 (leonardo_cina.html)
<html>
<head>
<title>Leonardo da Vinci – Cina cea de taină</title>
</head>
<body>
<h3>Cina cea de taină</h3>
<img src=”cinaceadetaina.gif” align=”left” alt=”Cina cea de taină”>
<p> Cina cea de Taină (în italiană, Il Cenacolo sau La Ultima Cena) este o pictură a lui Leonardo da Vinci pentru ducele său patron, Lodovico Sforza. Reprezintă scena Ultimei Cine din zilele finale ale lui Isus Cristos aşa cum este descrisă în Biblia creştină. Pictura este bazată pe scena din Ioan 13:21, în care Isus a anunţat că unul dintre discipoli îl va trăda.</p>
<p>Opera măsoară 460 x 880 cm şi poate fi găsită în Mănăstirea Santa Maria alle Grazie din Milano. Leonardo a început lucrul la Cina cea de Taină (literal: Ultima Cină) în 1495 şi a terminat în 1498. (Sursa: www.wikipedia.org)</p>
</body>
</html>

Fişier HTML 4 (rembrandt.html)
<html>
<head>
<title>Rembrandt van Rijn</title>
</head>
<body>
<h3>Rembrandt van Rijn</h3>
<img src=”rembrandt.gif” align=”left” alt=”Rembrandt van Rijn”>
<p>Rembrandt Harmensz van Rijn (15 iulie 1606, Leiden - 4 octombrie 1669, Amsterdam), pictor olandez din secolul al XVII-lea, considerat unul din cei mai mari pictori din istoria artei, celebru şi pentru desenele şi gravurile sale. A trăit în epoca ce s-a numit vârsta de aur olandeză, timp în care cultura, ştiinţa, comerţul şi influenţa politică a Olandei au atins apogeul. Rembrandt este autorul a ca. 600 picturi, 300 gravuri şi peste 2000 desene. Maestru al tehnicii de clar-obscur, Rembrandt a fost "singurul pictor care şi-a putut permite să amestece noroiul cu strălucirea ochilor, focul cu cenuşa, sau să facă culorile să strălucească proaspăt, ca o floare, pe giulgiul mortuar roz sau bleu deschis" (Élie Faure). (Sursa: www.wikipedia.org)</p>
<h4>Prima lucrare a artistului din galeria virtuală:</h4>
<a href=”rembrandt_anatomie.html”>Lecţia de anatomie a doctorului Tulp</a>
<h4>Următorul artist din galeria virtuală:</h4>
<a href=”gogh.html”>Vincent Van Gogh</a>
</body>
</html>

Fişier HTML 5 (rembrandt_anatomie.html)
<html>
<head>
<title>Rembrandt - Lecţia de anatomie a doctorului Tulp</title>
</head>
<body>
<h3>Lecţia de anatomie a doctorului Tulp</h3>
<img src=”anatomie.gif” align=”left” alt=”Lecţia de anatomie a doctorului Tulp”>
<p>Tabloul Lecţia de anatomie, pictat în 1632, l-a făcut celebru pe Rembrandt. Lucrarea este o operă care se încadrează în genul pictural de grup tradiţional (în cazul de faţă este vorba de breasla chirurgilor). Rembrandt, însă, nu numai că nu respectă regulile unor asemenea compoziţii, dar le şi perfecţionează în chip strălucit. Pentru a prezenta prelegerea doctorului Tulp, care execută disecţia unui cadavru, artistul se comportă ca un regizor. Alege o construcţie tip piramidă, care înviorează scena prezentată, dându-i o tentă teatrală. După mai bine de două decenii, artistul înregistrează un nou succes, de data aceasta cu tabloul intitulat Lecţia de anatomie a lui Johan Deyman. (Sursa: www.wikipedia.org)</p>
<h4>Următoarea pictură a artistului:</h4>
<a href=”rembrandt_ospat.html”>Ospăţul lui Baltazar</a>
</body>
</html>

Fişier HTML 6 (rembrandt_ospat.html)
<html>
<head>
<title>Rembrandt - Ospăţul lui Baltazar</title>
</head>
<body>
<h3>Ospăţul lui Baltazar</h3>
<img src=”ospat.gif” align=”left” alt=”Ospăţul lui Baltazar”>
<p>În tabloul Ospăţul lui Baltazar (ca.1635), Rembrandt înfăţişează spaima lui Nabucodonosor în clipa în care mâna lui Dumnezeu lasă următorul mesaj în ebraică: mane, tekel,fares ("numărat, cântărit, împărţit"), ceea ce el nu înţelege, simţindu-i însă sensul tragic (regatul său va fi divizat mai târziu între mezi şi perşi). Acest episod din cartea profetului Daniel se desfăşoară în timpul unui ospăţ al lui Baltazar. Oaspeţii beau din cupele de aur jefuite din templul de la Ierusalim. Spaima de pe chipul comesenilor este evidentă la femeia şi la bărbatul din partea stângă a tabloului. (Sursa: www.wikipedia.org)</p>
<h4>Următoarea pictură a artistului:</h4>
<a href=”rembrandt_rond.html”>Rondul de noapte</a>
</body>
</html>

Fişier HTML 7 (rembrandt_rond.html)
<html>
<head>
<title>Rembrandt - Rondul de noapte</title>
</head>
<body>
<h3>Rondul de noapte</h3>
<img src=”rond.gif” align=”left” alt=”Rondul de noapte”>
<p> Tabloul Rondul de noapte (1642), considerat astăzi o capodoperă, a constituit la vremea sa un scandal. Comandantul Frans Banning Cock ar fi dorit să iasă mai mult în evidenţă în acest uriaş tablou. Or, Rembrandt s-a concentrat mai mult asupra acţiunii înseşi, decât asupra înfăţişării figurilor; pentru el tema este defilarea, mişcarea, acţiunea neobişnuită, şi nu tabloul colectiv tradiţional al unui grup. Puternicele contraste de lumină şi culoare, jocul fin al mişcării trupurilor, umbrelor şi rechizitelor înviorează excepţional scena, leagă figurile între ele, alcătuind parcă din acestea o compoziţie de lumini. "Vrăjitor, Rembrandt e capabil să facă din noapte zi." (Eugène Fromentin). Prin analiza cu raze Roentgen realizată în 1975 s-a dovedit că lacul, menit să protejeze opera ce înfăţişează o acţiune care se desfăşoară la lumina unei după-amiezi târzii, se închide cu trecerea timpului, producând iluzia unei scene nocturne. (Sursa: www.wikipedia.org)</p>
</body>
</html>

Fişier HTML 8 (gogh.html)
<html>
<head>
<title>Vincent Van Gogh</title>
</head>
<body>
<h3>Vincent Van Gogh</h3>
<img src=”gogh.gif” align=”left” alt=”Vincent Van Gogh”>
<p>Vincent Van Gogh (23 martie 1853 la Groot Zundert, Olanda - 27 iulie, Auvers, Franţa) a fost un pictor olandez. Tatăl lui era preot protestant, iar mama provenea dintr-o familie de pictori şi negustori de artă. La vârsta de 16 ani, mama lui i-a găsit primul loc de muncă, în Haga, la un unchi care era negustor de artă. Părea că viaţa lui a intrat pe un făgaş normal, dar în 1874 este transferat la Londra, unde se îndrăgosteşte de fiica gazdei şi îşi neglijează munca. A fost concediat şi trimis acasă. În 1876 se întoarce în Anglia şi lucrează ca colector de impozite într-o şcoală londoneză. Mizeria oraşului îl afectează atât de puternic încât refuză colectarea impozitelor, motiv pentru care se trezeşte iar pe străzi. Se întoarce acasă şi de decide, urmându-şi tatăl, să devină preot, dar studiile teologice i se par prea dificile şi se dedică activităţilor caritabile. Aşa ajunge în 1878 în Belgia, în zona minieră Borinage. Sărăcia regiunii este impresionantă chiar şi faţă de mizeria cartierelor londoneze; îşi vinde lucrurile şi se mută într-o colibă sărăcăcioasă, aproape de "ai săi". Patronii, uimiţi, îl concediază în 1880. În 1881, Van Gogh îşi împarte timpul între Haga şi Antwerpen hotărăt să devină pictor. În 1885 pleacă la Paris. Cu ocazia primului sejur în acest oraş, înainte cu 11 ani, fusese fascinat de prima şi unica expoziţie impresionistă, iar acum îşi dorea să fie aproape de artiştii săi idolarizaţi. Van Gogh era îndeosebi ataşat de Gauguin, având în vedere că ambii artişti considerau că picturile trebuie să reflecte trăirile interioare. În următorii ani, Van Gogh are accese de furie la beţie şi se ceartă din ce în ce mai des cu Gauguin. În urma unei certe aprige între cei doi, Van Gogh îl atacă pe Gauguin cu briciul. Gauguin fuge speriat, iar Van Gogh îşi taie o bucată din urechea dreaptă. Cu această ocazie realizează cât de aproape este de demenţă. În 1889 se internează voluntar în ospiciul din Saint-Rémy. În perioadele de calm este lăsat acasă să picteze. În decurs de mai puţin un an pictează 200 de tablouri. În 1890 se stabileşte în Auvers, la nord-vest de Paris, un orăşel foarte popular în rândul artiştilor. Se refugiază într-o cămăruţă deasupra unei cafenele şi se dedică exclusiv picturii. Pictează 70 tablouri în tot atâtea zile. Însă nu a rezistat mult timp în acest ritm fanatic. La 27 iulie 1890 iese din orăşel şi se împuşcă în piept, după care se retrage în camera lui, unde îşi petrece noaptea fumându-şi pipa. Marţi, la ora unu noaptea, Van Gogh în vârstă de 37 ani, moare din cauza rănii. (Sursa: www.wikipedia.org)</p>
<h4>Prima lucrare a artistului din galeria virtuală:</h4>
<a href=”gogh_terasa.html”>Terasa Cafenelei Noaptea</a>
</body>
</html>

Fişier HTML 9 (gogh_terasa.html)
<html>
<head>
<title>Gogh - Terasa Cafenelei Noaptea</title>
</head>
<body>
<h3>Terasa Cafenelei Noaptea</h3>
<img src=”terasa.gif” align=”left” alt=”Terasa Cafenelei Noaptea”>
<p>Terasa Cafenelei Noaptea este o pictură în ulei pe pânză de 70 cm x 89 cm realizată în 1888 de pictorul Vincent Van Gogh. Este păstrată la Universitatea Galeria de Artă din Yale. (Sursa: www.wikipedia.org)</p>
</body>
</html>
Fig. 5.1.4 – Text organizat ca listă de liste

	Pagina de start este denumită index.html şi corespunde pictorului Leonardo da Vinci.

3.2.	Liste cu legături multiple
În cazul unei astfel de liste, pentru lista de pe primul nivel există legături duble iar pentru cele de pe nivelul al doilea sunt numai legături simple, ca în Fig. 5.2.1.

T1

T2

Tn

T11

T21

Tn1

T12

T22

Tn2

T1 m1

T2m

Tn mn

Fig. 5.2.1 – Listă cu legături duble care referă liste cu legături simple

	Dacă la aplicaţia prezentată anterior se adaugă legături spre elementul precedent al listei de pe primul nivel, se obţin premise pentru referirea pictorilor de pe poziţii adiacente. Astfel, la adresa www.muzeulvirtual.org/listadubla se află o variantă modificată a aplicaţiei anterioare care implementează  o listă dublă pentru primul nivel. Fişierele corespunzătoare acestui nivel au fost modificate (Fig. 5.2.2) astfel încât să permită referirea elementului Ti-1 din elementul Ti.

Fişier HTML 1 (index.html)
<html>
<head>
<title>Leonardo da Vinci</title>
</head>
<body>
<h3>Leonardo da Vinci</h3>
<img src=”leonardo.gif” align=”left” alt=”Leonardo da Vici”>
<p> Leonardo da Vinci a fost un pictor, sculptor, arhitect şi om de ştiinţă italian (Vinci, 1452 - Amboise, 1519). Om de spirit universal, în acelaşi timp artist, om de ştiinţă, inventator şi filozof, Leonardo încarnează spiritul universalist al Renaşterii şi rămâne unul dintre oamenii cei mai importanţi din epoca aceea.
În anul 1466, tânărul Leonardo, în vârstă de patrusprezece ani, îşi începe ucenicia în atelierul pictorului Verrocchio din Florenţa. A intrat la două zeci de ani în breasla pictorilor (Corporazione dei pittori) şi şi-a început cariera de pictor cu opere imediat remarcate ca Buna Vestire (1473). El a îmbunătăţit tehnica sfumato (imprimarea negurei) până la un punct de rafinament atins niciodată înaintea sa. În 1481, mănăstirea San Donato îl însărcinează să picteze Închinarea magilor, dar Leonardo, supărat că nu a fost ales pentru decorarea Capelei Sixtine din Roma, nu va termina niciodată acest tablou şi se mută din Florenţa la Milano. După realizarea Fecioarei de pe stânci, pentru capela San Francesco Grande, şi a statuii ecvestre a lui Francesco Sforza, el şi-a găsit gloria în întreaga Italie. În 1495, Dominicanii din mănăstirea Sainta Maria delle Grazie i-au comandat Cina cea de Taină, pictură a fresco, restaurată în 1977. În 1498, realizează decorarea tavanului Palatului Sforza. Din acea epocă datează şi Gioconda şi Bătălia din Anghiari. Leonardo a realizat şi multe studii despre zoologie, botanică, anatomie şi geologie. El şi-a imaginat diverse aparate şi maşini, printre care şi prima maşină zburătoare, care vor rămâne în stadiul desenului. În 1516, s-a alăturat curţii lui Francisc I, unde a participat la proiecte urbanistice. El a fost înfrânt de o boală pe 2 mai 1519. Din păcate, o parte din operele sale a dispărut. Astăzi există 7000 de note şi desene şi 40 de opere atestate. (Sursa: www.wikipedia.org)</p>
<h4>Prima lucrare a artistului din galeria virtuală:</h4>
<a href=”leonardo_gioconda.html”>Gioconda</a>
<h4>Următorul artist din galeria virtuală:</h4>
<a href=”rembrandt.html”>Rembrandt van Rijn</a>
</body>
</html>

Fişier HTML 2 (leonardo_gioconda.html)
<html>
<head>
<title>Leonardo da Vinci - Gioconda</title>
</head>
<body>
<h3>Gioconda</h3>
<img src=”gioconda.gif” align=”left” alt=”Gioconda”>
<p> Gioconda este o pictură celebră a lui Leonardo da Vinci. Este portretul Giocondei (1479-1528), cunoscută şi ca Mona Lisa, măritată după Francesco del Giocondo.<p>
<p>Această pictură este faimoasă datorită asemănării dintre pictură cu Mona Lisa, dar şi pentru faptul că nu a fost terminată de către autor. Leonardo a început-o în secolul XVI, folosind o tehnică îmbunătăţită pentru sfumato (imprimarea cu negură). Opera se găseşte în Muzeul Luvru din Paris. "Gioconda" se încadrează în dimensiunile 77 x 53 cm. (Sursa: www.wikipedia.org)</p>
<h4>Următoarea pictură a artistului:</h4>
<a href=”leonardo_cina.html”>Cina cea de taină</a>
</body>
</html>

Fişier HTML 3 (leonardo_cina.html)
<html>
<head>
<title>Leonardo da Vinci – Cina cea de taină</title>
</head>
<body>
<h3>Cina cea de taină</h3>
<img src=”cinaceadetaina.gif” align=”left” alt=”Cina cea de taină”>
<p> Cina cea de Taină (în italiană, Il Cenacolo sau La Ultima Cena) este o pictură a lui Leonardo da Vinci pentru ducele său patron, Lodovico Sforza. Reprezintă scena Ultimei Cine din zilele finale ale lui Isus Cristos aşa cum este descrisă în Biblia creştină. Pictura este bazată pe scena din Ioan 13:21, în care Isus a anunţat că unul dintre discipoli îl va trăda.</p>
<p>Opera măsoară 460 x 880 cm şi poate fi găsită în Mănăstirea Santa Maria alle Grazie din Milano. Leonardo a început lucrul la Cina cea de Taină (literal: Ultima Cină) în 1495 şi a terminat în 1498. (Sursa: www.wikipedia.org)</p>
</body>
</html>

Fişier HTML 4 (rembrandt.html)
<html>
<head>
<title>Rembrandt van Rijn</title>
</head>
<body>
<h3>Rembrandt van Rijn</h3>
<img src=”rembrandt.gif” align=”left” alt=”Rembrandt van Rijn”>
<p>Rembrandt Harmensz van Rijn (15 iulie 1606, Leiden - 4 octombrie 1669, Amsterdam), pictor olandez din secolul al XVII-lea, considerat unul din cei mai mari pictori din istoria artei, celebru şi pentru desenele şi gravurile sale. A trăit în epoca ce s-a numit vârsta de aur olandeză, timp în care cultura, ştiinţa, comerţul şi influenţa politică a Olandei au atins apogeul. Rembrandt este autorul a ca. 600 picturi, 300 gravuri şi peste 2000 desene. Maestru al tehnicii de clar-obscur, Rembrandt a fost "singurul pictor care şi-a putut permite să amestece noroiul cu strălucirea ochilor, focul cu cenuşa, sau să facă culorile să strălucească proaspăt, ca o floare, pe giulgiul mortuar roz sau bleu deschis" (Élie Faure). (Sursa: www.wikipedia.org)</p>
<h4>Prima lucrare a artistului din galeria virtuală:</h4>
<a href=”rembrandt_anatomie.html”>Lecţia de anatomie a doctorului Tulp</a>
<h4>Artistul anterior:</h4>
<a href=”index.html”>Leonardo da Vinci</a>
<h4>Artistul următor:</h4>
<a href=”gogh.html”>Vincent Van Gogh</a>
</body>
</html>

Fişier HTML 5 (rembrandt_anatomie.html)
<html>
<head>
<title>Rembrandt - Lecţia de anatomie a doctorului Tulp</title>
</head>
<body>
<h3>Lecţia de anatomie a doctorului Tulp</h3>
<img src=”anatomie.gif” align=”left” alt=”Lecţia de anatomie a doctorului Tulp”>
<p>Tabloul Lecţia de anatomie, pictat în 1632, l-a făcut celebru pe Rembrandt. Lucrarea este o operă care se încadrează în genul pictural de grup tradiţional (în cazul de faţă este vorba de breasla chirurgilor). Rembrandt, însă, nu numai că nu respectă regulile unor asemenea compoziţii, dar le şi perfecţionează în chip strălucit. Pentru a prezenta prelegerea doctorului Tulp, care execută disecţia unui cadavru, artistul se comportă ca un regizor. Alege o construcţie tip piramidă, care înviorează scena prezentată, dându-i o tentă teatrală. După mai bine de două decenii, artistul înregistrează un nou succes, de data aceasta cu tabloul intitulat Lecţia de anatomie a lui Johan Deyman. (Sursa: www.wikipedia.org)</p>
<h4>Următoarea pictură a artistului:</h4>
<a href=”rembrandt_ospat.html”>Ospăţul lui Baltazar</a>
</body>
</html>

Fişier HTML 6 (rembrandt_ospat.html)
<html>
<head>
<title>Rembrandt - Ospăţul lui Baltazar</title>
</head>
<body>
<h3>Ospăţul lui Baltazar</h3>
<img src=”ospat.gif” align=”left” alt=”Ospăţul lui Baltazar”>
<p>În tabloul Ospăţul lui Baltazar (ca.1635), Rembrandt înfăţişează spaima lui Nabucodonosor în clipa în care mâna lui Dumnezeu lasă următorul mesaj în ebraică: mane, tekel,fares ("numărat, cântărit, împărţit"), ceea ce el nu înţelege, simţindu-i însă sensul tragic (regatul său va fi divizat mai târziu între mezi şi perşi). Acest episod din cartea profetului Daniel se desfăşoară în timpul unui ospăţ al lui Baltazar. Oaspeţii beau din cupele de aur jefuite din templul de la Ierusalim. Spaima de pe chipul comesenilor este evidentă la femeia şi la bărbatul din partea stângă a tabloului. (Sursa: www.wikipedia.org)</p>
<h4>Următoarea pictură a artistului:</h4>
<a href=”rembrandt_rond.html”>Rondul de noapte</a>
</body>
</html>

Fişier HTML 7 (rembrandt_rond.html)
<html>
<head>
<title>Rembrandt - Rondul de noapte</title>
</head>
<body>
<h3>Rondul de noapte</h3>
<img src=”rond.gif” align=”left” alt=”Rondul de noapte”>
<p> Tabloul Rondul de noapte (1642), considerat astăzi o capodoperă, a constituit la vremea sa un scandal. Comandantul Frans Banning Cock ar fi dorit să iasă mai mult în evidenţă în acest uriaş tablou. Or, Rembrandt s-a concentrat mai mult asupra acţiunii înseşi, decât asupra înfăţişării figurilor; pentru el tema este defilarea, mişcarea, acţiunea neobişnuită, şi nu tabloul colectiv tradiţional al unui grup. Puternicele contraste de lumină şi culoare, jocul fin al mişcării trupurilor, umbrelor şi rechizitelor înviorează excepţional scena, leagă figurile între ele, alcătuind parcă din acestea o compoziţie de lumini. "Vrăjitor, Rembrandt e capabil să facă din noapte zi." (Eugène Fromentin). Prin analiza cu raze Roentgen realizată în 1975 s-a dovedit că lacul, menit să protejeze opera ce înfăţişează o acţiune care se desfăşoară la lumina unei după-amiezi târzii, se închide cu trecerea timpului, producând iluzia unei scene nocturne. (Sursa: www.wikipedia.org)</p>
</body>
</html>

Fişier HTML 8 (gogh.html)
<html>
<head>
<title>Vincent Van Gogh</title>
</head>
<body>
<h3>Vincent Van Gogh</h3>
<img src=”gogh.gif” align=”left” alt=”Vincent Van Gogh”>
<p>Vincent Van Gogh (23 martie 1853 la Groot Zundert, Olanda - 27 iulie, Auvers, Franţa) a fost un pictor olandez. Tatăl lui era preot protestant, iar mama provenea dintr-o familie de pictori şi negustori de artă. La vârsta de 16 ani, mama lui i-a găsit primul loc de muncă, în Haga, la un unchi care era negustor de artă. Părea că viaţa lui a intrat pe un făgaş normal, dar în 1874 este transferat la Londra, unde se îndrăgosteşte de fiica gazdei şi îşi neglijează munca. A fost concediat şi trimis acasă. În 1876 se întoarce în Anglia şi lucrează ca colector de impozite într-o şcoală londoneză. Mizeria oraşului îl afectează atât de puternic încât refuză colectarea impozitelor, motiv pentru care se trezeşte iar pe străzi. Se întoarce acasă şi de decide, urmându-şi tatăl, să devină preot, dar studiile teologice i se par prea dificile şi se dedică activităţilor caritabile. Aşa ajunge în 1878 în Belgia, în zona minieră Borinage. Sărăcia regiunii este impresionantă chiar şi faţă de mizeria cartierelor londoneze; îşi vinde lucrurile şi se mută într-o colibă sărăcăcioasă, aproape de "ai săi". Patronii, uimiţi, îl concediază în 1880. În 1881, Van Gogh îşi împarte timpul între Haga şi Antwerpen hotărăt să devină pictor. În 1885 pleacă la Paris. Cu ocazia primului sejur în acest oraş, înainte cu 11 ani, fusese fascinat de prima şi unica expoziţie impresionistă, iar acum îşi dorea să fie aproape de artiştii săi idolarizaţi. Van Gogh era îndeosebi ataşat de Gauguin, având în vedere că ambii artişti considerau că picturile trebuie să reflecte trăirile interioare. În următorii ani, Van Gogh are accese de furie la beţie şi se ceartă din ce în ce mai des cu Gauguin. În urma unei certe aprige între cei doi, Van Gogh îl atacă pe Gauguin cu briciul. Gauguin fuge speriat, iar Van Gogh îşi taie o bucată din urechea dreaptă. Cu această ocazie realizează cât de aproape este de demenţă. În 1889 se internează voluntar în ospiciul din Saint-Rémy. În perioadele de calm este lăsat acasă să picteze. În decurs de mai puţin un an pictează 200 de tablouri. În 1890 se stabileşte în Auvers, la nord-vest de Paris, un orăşel foarte popular în rândul artiştilor. Se refugiază într-o cămăruţă deasupra unei cafenele şi se dedică exclusiv picturii. Pictează 70 tablouri în tot atâtea zile. Însă nu a rezistat mult timp în acest ritm fanatic. La 27 iulie 1890 iese din orăşel şi se împuşcă în piept, după care se retrage în camera lui, unde îşi petrece noaptea fumându-şi pipa. Marţi, la ora unu noaptea, Van Gogh în vârstă de 37 ani, moare din cauza rănii. (Sursa: www.wikipedia.org)</p>
<h4>Prima lucrare a artistului din galeria virtuală:</h4>
<a href=”gogh_terasa.html”>Terasa Cafenelei Noaptea</a>
<h4>Artistul anterior:</h4>
<a href=”rembrandt.html”>Rembrandt van Rijn</a></body>
</html>

Fişier HTML 9 (gogh_terasa.html)
<html>
<head>
<title>Gogh - Terasa Cafenelei Noaptea</title>
</head>
<body>
<h3>Terasa Cafenelei Noaptea</h3>
<img src=”terasa.gif” align=”left” alt=”Terasa Cafenelei Noaptea”>
<p>Terasa Cafenelei Noaptea este o pictură în ulei pe pânză de 70 cm x 89 cm realizată în 1888 de pictorul Vincent Van Gogh. Este păstrată la Universitatea Galeria de Artă din Yale. (Sursa: www.wikipedia.org)</p>
</body>
</html>
Fig. 5.2.2 – Text organizat ca listă cu legături duble care referă liste cu legături simple

	Dacă se doreşte revenirea la textul T1 din orice punct terminal al listelor, se obţine structura a cărei reprezentare este dată în Fig. 5.2.3.

T1

T2

Tn

T11

T21

Tn1

T12

T22

Tn2

T1 m1

T2m

Tn mn

Fig. 5.2.3 – Listă de liste cu legături spre primul element

	La adresa www.muzeulvirtual.org/listadeliste se găseşte aplicaţia corespunzătoare acestei structuri (Fig. 5.2.4). Faţă de textul iniţial, la nivelul elementelor terminale au fost incluse referiri spre textul T1. 

Fişier HTML 1 (index.html)
<html>
<head>
<title>Leonardo da Vinci</title>
</head>
<body>
<h3>Leonardo da Vinci</h3>
<img src=”leonardo.gif” align=”left” alt=”Leonardo da Vici”>
<p> Leonardo da Vinci a fost un pictor, sculptor, arhitect şi om de ştiinţă italian (Vinci, 1452 - Amboise, 1519). Om de spirit universal, în acelaşi timp artist, om de ştiinţă, inventator şi filozof, Leonardo încarnează spiritul universalist al Renaşterii şi rămâne unul dintre oamenii cei mai importanţi din epoca aceea.
În anul 1466, tânărul Leonardo, în vârstă de patrusprezece ani, îşi începe ucenicia în atelierul pictorului Verrocchio din Florenţa. A intrat la două zeci de ani în breasla pictorilor (Corporazione dei pittori) şi şi-a început cariera de pictor cu opere imediat remarcate ca Buna Vestire (1473). El a îmbunătăţit tehnica sfumato (imprimarea negurei) până la un punct de rafinament atins niciodată înaintea sa. În 1481, mănăstirea San Donato îl însărcinează să picteze Închinarea magilor, dar Leonardo, supărat că nu a fost ales pentru decorarea Capelei Sixtine din Roma, nu va termina niciodată acest tablou şi se mută din Florenţa la Milano. După realizarea Fecioarei de pe stânci, pentru capela San Francesco Grande, şi a statuii ecvestre a lui Francesco Sforza, el şi-a găsit gloria în întreaga Italie. În 1495, Dominicanii din mănăstirea Sainta Maria delle Grazie i-au comandat Cina cea de Taină, pictură a fresco, restaurată în 1977. În 1498, realizează decorarea tavanului Palatului Sforza. Din acea epocă datează şi Gioconda şi Bătălia din Anghiari. Leonardo a realizat şi multe studii despre zoologie, botanică, anatomie şi geologie. El şi-a imaginat diverse aparate şi maşini, printre care şi prima maşină zburătoare, care vor rămâne în stadiul desenului. În 1516, s-a alăturat curţii lui Francisc I, unde a participat la proiecte urbanistice. El a fost înfrânt de o boală pe 2 mai 1519. Din păcate, o parte din operele sale a dispărut. Astăzi există 7000 de note şi desene şi 40 de opere atestate. (Sursa: www.wikipedia.org)</p>
<h4>Prima lucrare a artistului din galeria virtuală:</h4>
<a href=”leonardo_gioconda.html”>Gioconda</a>
<h4>Următorul artist din galeria virtuală:</h4>
<a href=”rembrandt.html”>Rembrandt van Rijn</a>
</body>
</html>

Fişier HTML 2 (leonardo_gioconda.html)
<html>
<head>
<title>Leonardo da Vinci - Gioconda</title>
</head>
<body>
<h3>Gioconda</h3>
<img src=”gioconda.gif” align=”left” alt=”Gioconda”>
<p> Gioconda este o pictură celebră a lui Leonardo da Vinci. Este portretul Giocondei (1479-1528), cunoscută şi ca Mona Lisa, măritată după Francesco del Giocondo.<p>
<p>Această pictură este faimoasă datorită asemănării dintre pictură cu Mona Lisa, dar şi pentru faptul că nu a fost terminată de către autor. Leonardo a început-o în secolul XVI, folosind o tehnică îmbunătăţită pentru sfumato (imprimarea cu negură). Opera se găseşte în Muzeul Luvru din Paris. "Gioconda" se încadrează în dimensiunile 77 x 53 cm. (Sursa: www.wikipedia.org)</p>
<h4>Următoarea pictură a artistului:</h4>
<a href=”leonardo_cina.html”>Cina cea de taină</a>
</body>
</html>

Fişier HTML 3 (leonardo_cina.html)
<html>
<head>
<title>Leonardo da Vinci – Cina cea de taină</title>
</head>
<body>
<h3>Cina cea de taină</h3>
<img src=”cinaceadetaina.gif” align=”left” alt=”Cina cea de taină”>
<p> Cina cea de Taină (în italiană, Il Cenacolo sau La Ultima Cena) este o pictură a lui Leonardo da Vinci pentru ducele său patron, Lodovico Sforza. Reprezintă scena Ultimei Cine din zilele finale ale lui Isus Cristos aşa cum este descrisă în Biblia creştină. Pictura este bazată pe scena din Ioan 13:21, în care Isus a anunţat că unul dintre discipoli îl va trăda.</p>
<p>Opera măsoară 460 x 880 cm şi poate fi găsită în Mănăstirea Santa Maria alle Grazie din Milano. Leonardo a început lucrul la Cina cea de Taină (literal: Ultima Cină) în 1495 şi a terminat în 1498. (Sursa: www.wikipedia.org)</p>
<a href=”index.html”>Revenire la pagina principală</a>
</body>
</html>

Fişier HTML 4 (rembrandt.html)
<html>
<head>
<title>Rembrandt van Rijn</title>
</head>
<body>
<h3>Rembrandt van Rijn</h3>
<img src=”rembrandt.gif” align=”left” alt=”Rembrandt van Rijn”>
<p>Rembrandt Harmensz van Rijn (15 iulie 1606, Leiden - 4 octombrie 1669, Amsterdam), pictor olandez din secolul al XVII-lea, considerat unul din cei mai mari pictori din istoria artei, celebru şi pentru desenele şi gravurile sale. A trăit în epoca ce s-a numit vârsta de aur olandeză, timp în care cultura, ştiinţa, comerţul şi influenţa politică a Olandei au atins apogeul. Rembrandt este autorul a ca. 600 picturi, 300 gravuri şi peste 2000 desene. Maestru al tehnicii de clar-obscur, Rembrandt a fost "singurul pictor care şi-a putut permite să amestece noroiul cu strălucirea ochilor, focul cu cenuşa, sau să facă culorile să strălucească proaspăt, ca o floare, pe giulgiul mortuar roz sau bleu deschis" (Élie Faure). (Sursa: www.wikipedia.org)</p>
<h4>Prima lucrare a artistului din galeria virtuală:</h4>
<a href=”rembrandt_anatomie.html”>Lecţia de anatomie a doctorului Tulp</a>
<h4>Artistul anterior:</h4>
<a href=”index.html”>Leonardo da Vinci</a>
<h4>Artistul următor:</h4>
<a href=”gogh.html”>Vincent Van Gogh</a>
</body>
</html>

Fişier HTML 5 (rembrandt_anatomie.html)
<html>
<head>
<title>Rembrandt - Lecţia de anatomie a doctorului Tulp</title>
</head>
<body>
<h3>Lecţia de anatomie a doctorului Tulp</h3>
<img src=”anatomie.gif” align=”left” alt=”Lecţia de anatomie a doctorului Tulp”>
<p>Tabloul Lecţia de anatomie, pictat în 1632, l-a făcut celebru pe Rembrandt. Lucrarea este o operă care se încadrează în genul pictural de grup tradiţional (în cazul de faţă este vorba de breasla chirurgilor). Rembrandt, însă, nu numai că nu respectă regulile unor asemenea compoziţii, dar le şi perfecţionează în chip strălucit. Pentru a prezenta prelegerea doctorului Tulp, care execută disecţia unui cadavru, artistul se comportă ca un regizor. Alege o construcţie tip piramidă, care înviorează scena prezentată, dându-i o tentă teatrală. După mai bine de două decenii, artistul înregistrează un nou succes, de data aceasta cu tabloul intitulat Lecţia de anatomie a lui Johan Deyman. (Sursa: www.wikipedia.org)</p>
<h4>Următoarea pictură a artistului:</h4>
<a href=”rembrandt_ospat.html”>Ospăţul lui Baltazar</a>
</body>
</html>

Fişier HTML 6 (rembrandt_ospat.html)
<html>
<head>
<title>Rembrandt - Ospăţul lui Baltazar</title>
</head>
<body>
<h3>Ospăţul lui Baltazar</h3>
<img src=”ospat.gif” align=”left” alt=”Ospăţul lui Baltazar”>
<p>În tabloul Ospăţul lui Baltazar (ca.1635), Rembrandt înfăţişează spaima lui Nabucodonosor în clipa în care mâna lui Dumnezeu lasă următorul mesaj în ebraică: mane, tekel,fares ("numărat, cântărit, împărţit"), ceea ce el nu înţelege, simţindu-i însă sensul tragic (regatul său va fi divizat mai târziu între mezi şi perşi). Acest episod din cartea profetului Daniel se desfăşoară în timpul unui ospăţ al lui Baltazar. Oaspeţii beau din cupele de aur jefuite din templul de la Ierusalim. Spaima de pe chipul comesenilor este evidentă la femeia şi la bărbatul din partea stângă a tabloului. (Sursa: www.wikipedia.org)</p>
<h4>Următoarea pictură a artistului:</h4>
<a href=”rembrandt_rond.html”>Rondul de noapte</a>
</body>
</html>

Fişier HTML 7 (rembrandt_rond.html)
<html>
<head>
<title>Rembrandt - Rondul de noapte</title>
</head>
<body>
<h3>Rondul de noapte</h3>
<img src=”rond.gif” align=”left” alt=”Rondul de noapte”>
<p> Tabloul Rondul de noapte (1642), considerat astăzi o capodoperă, a constituit la vremea sa un scandal. Comandantul Frans Banning Cock ar fi dorit să iasă mai mult în evidenţă în acest uriaş tablou. Or, Rembrandt s-a concentrat mai mult asupra acţiunii înseşi, decât asupra înfăţişării figurilor; pentru el tema este defilarea, mişcarea, acţiunea neobişnuită, şi nu tabloul colectiv tradiţional al unui grup. Puternicele contraste de lumină şi culoare, jocul fin al mişcării trupurilor, umbrelor şi rechizitelor înviorează excepţional scena, leagă figurile între ele, alcătuind parcă din acestea o compoziţie de lumini. "Vrăjitor, Rembrandt e capabil să facă din noapte zi." (Eugène Fromentin). Prin analiza cu raze Roentgen realizată în 1975 s-a dovedit că lacul, menit să protejeze opera ce înfăţişează o acţiune care se desfăşoară la lumina unei după-amiezi târzii, se închide cu trecerea timpului, producând iluzia unei scene nocturne. (Sursa: www.wikipedia.org)</p>
<a href=”index.html”>Revenire la pagina principală</a>
</body>
</html>

Fişier HTML 8 (gogh.html)
<html>
<head>
<title>Vincent Van Gogh</title>
</head>
<body>
<h3>Vincent Van Gogh</h3>
<img src=”gogh.gif” align=”left” alt=”Vincent Van Gogh”>
<p>Vincent Van Gogh (23 martie 1853 la Groot Zundert, Olanda - 27 iulie, Auvers, Franţa) a fost un pictor olandez. Tatăl lui era preot protestant, iar mama provenea dintr-o familie de pictori şi negustori de artă. La vârsta de 16 ani, mama lui i-a găsit primul loc de muncă, în Haga, la un unchi care era negustor de artă. Părea că viaţa lui a intrat pe un făgaş normal, dar în 1874 este transferat la Londra, unde se îndrăgosteşte de fiica gazdei şi îşi neglijează munca. A fost concediat şi trimis acasă. În 1876 se întoarce în Anglia şi lucrează ca colector de impozite într-o şcoală londoneză. Mizeria oraşului îl afectează atât de puternic încât refuză colectarea impozitelor, motiv pentru care se trezeşte iar pe străzi. Se întoarce acasă şi de decide, urmându-şi tatăl, să devină preot, dar studiile teologice i se par prea dificile şi se dedică activităţilor caritabile. Aşa ajunge în 1878 în Belgia, în zona minieră Borinage. Sărăcia regiunii este impresionantă chiar şi faţă de mizeria cartierelor londoneze; îşi vinde lucrurile şi se mută într-o colibă sărăcăcioasă, aproape de "ai săi". Patronii, uimiţi, îl concediază în 1880. În 1881, Van Gogh îşi împarte timpul între Haga şi Antwerpen hotărăt să devină pictor. În 1885 pleacă la Paris. Cu ocazia primului sejur în acest oraş, înainte cu 11 ani, fusese fascinat de prima şi unica expoziţie impresionistă, iar acum îşi dorea să fie aproape de artiştii săi idolarizaţi. Van Gogh era îndeosebi ataşat de Gauguin, având în vedere că ambii artişti considerau că picturile trebuie să reflecte trăirile interioare. În următorii ani, Van Gogh are accese de furie la beţie şi se ceartă din ce în ce mai des cu Gauguin. În urma unei certe aprige între cei doi, Van Gogh îl atacă pe Gauguin cu briciul. Gauguin fuge speriat, iar Van Gogh îşi taie o bucată din urechea dreaptă. Cu această ocazie realizează cât de aproape este de demenţă. În 1889 se internează voluntar în ospiciul din Saint-Rémy. În perioadele de calm este lăsat acasă să picteze. În decurs de mai puţin un an pictează 200 de tablouri. În 1890 se stabileşte în Auvers, la nord-vest de Paris, un orăşel foarte popular în rândul artiştilor. Se refugiază într-o cămăruţă deasupra unei cafenele şi se dedică exclusiv picturii. Pictează 70 tablouri în tot atâtea zile. Însă nu a rezistat mult timp în acest ritm fanatic. La 27 iulie 1890 iese din orăşel şi se împuşcă în piept, după care se retrage în camera lui, unde îşi petrece noaptea fumându-şi pipa. Marţi, la ora unu noaptea, Van Gogh în vârstă de 37 ani, moare din cauza rănii. (Sursa: www.wikipedia.org)</p>
<h4>Prima lucrare a artistului din galeria virtuală:</h4>
<a href=”gogh_terasa.html”>Terasa Cafenelei Noaptea</a>
<h4>Artistul anterior:</h4>
<a href=”rembrandt.html”>Rembrandt van Rijn</a></body>
<a href=”index.html”>Revenire la pagina principală</a>
</html>

Fişier HTML 9 (gogh_terasa.html)
<html>
<head>
<title>Gogh - Terasa Cafenelei Noaptea</title>
</head>
<body>
<h3>Terasa Cafenelei Noaptea</h3>
<img src=”terasa.gif” align=”left” alt=”Terasa Cafenelei Noaptea”>
<p>Terasa Cafenelei Noaptea este o pictură în ulei pe pânză de 70 cm x 89 cm realizată în 1888 de pictorul Vincent Van Gogh. Este păstrată la Universitatea Galeria de Artă din Yale. (Sursa: www.wikipedia.org)</p>
<a href=”index.html”>Revenire la pagina principală</a>
</body>
</html>
Fig. 5.2.4 – Text organizat ca listă cu legături duble care referă liste cu legături simple

	Construcţia oferă un grad de flexibilitate în trecerea de la un element la altul în cadru listei de pe primul nivel, precum şi reluarea de la început a aplicaţiei după traversarea listelor de pe nivelul al doilea.

3.3.	Agregarea structurilor arborescente
Agregarea a doi arbori (Fig. 5.3.1) are ca rezultat obţinerea unui nou arbore cu mai multe noduri şi cu cel puţin un nivel mai mult (Fig. 5.3.2). Nodul T0 reprezintă rădăcina noului arbore. 

T11

T111

T112

T1

T12

T121

T122

T123

T21

T211

T212

T2

T22

T221

T222

Fig. 5.3.1 – Structuri arborescente iniţiale

T1

T0

T2

Fig. 5.3.2 – Structură arborescentă agregată

	Este preferabil ca structurile T1 şi T2 să fie omogene, adică tipurile de legături să fie corespunzătoare aceluiaşi mod de traversare.
	În cazul în care criteriul omogenităţii nu este satisfăcut, se procedează la omogenizare prin aducerea structurii arborescente cu nivel mai scăzut către nivelul cel mai ridicat al structurii arborescente.
	De exemplu, dacă se consideră structura arborescentă dată în Fig. 5.3.3 şi structura arborescentă cu legături multiple din Fig. 5.3.4, prin omogenizare se obţine o structură cu nivelul de agregare maxim în raport cu structura din Fig. 5.3.4.

T11

T1

T12

Fig. 5.3.3 – Structură arborescentă simplă

T21

T231

T232

T2

T22

T23

Fig. 5.3.4 – Structură arborescentă cu legături multiple

	Mai întâi, structura arborescentă din Fig. 5.3.3 se transformă în structură cu legături multiple, ca în Fig. 5.3.5.

T1

T11

T12

Fig. 5.3.5 – Structură arborescentă cu legături multiple

	Agregarea celor două structuri omogene are rolul de a conduce la o nouă structură în care legăturile dinspre elementele T1 şi T2 sunt deplasate spre elementul T0, ca în Fig. 5.3.6.

T21

T231

T232

T2

T22

T23

T1

T11

T12

T0

Fig. 5.3.6 – Structură arborescentă agregată cu legături multiple

	În toate cazurile se impune ca în faza de proiectare să se obţină construcţii omogene în ceea ce priveşte numărul de legături şi modul de traversare.